Upplagd Av: Star-Basse Översatt av: McChrill www.undertexter.se
Den avlägsna framtiden...
Vampyrer härskar över natten, men deras antal krymper.
Med höga priser på sina huvuden har en grupp jägare framträtt. Prisjägare.
En jägare skiljer sig från övriga. Han är en dhampir - hälften människa, hälften vampyr.
I kamp med sig själv; fruktad av alla, plågad och ensam, hans namn är...
Här kommer han!
Heliga Maria, full av nåd,-
Herren är med dig. Välsignad vare du, välsignad vare herren.
Vi har väntat på dig!
Jag är Alan Elbourne. Jag är den som kallade på dig för att...
Prata på! Jag lyssnar.
Det handlar om min syster...Charlotte.
För två nätter sedan försvann hon.
Hon låg i sängen och sov. Det var mitt i natten.
Flera personer sa att de såg ett ekipage utanför vårt hus.
Ekipaget tillhörde Meier Link, vampyren.
Jag och femtio man letade, men det tjänade ingenting till. Vi kunde inte hitta dem.
Vi blev överfallna...
Han tog min syster och dödade mina vänner.
Det där är bara en avbetalning. Du får resten när du hittat henne.
Tio miljoner dollar.
Men du måste snabba dig. Du har konkurrens.
Jag har anlitat Markusbröderna. De har fått ett försprång.
Jag skulle inte tro det...
Det kanske redan är för sent. Din syster kanske redan är förförd.
- Vad händer då? - Du måste hitta dit innan det händer!
- Vad tror du vi betalar dig för!? - Det räcker!
Var snäll och ursäkta min son. Det har varit svårt för oss alla.
Kände du min dotter skulle du förstå. Hon är snäll och vacker.
Förlusten av henne skulle vara mer än vad denna gamla själ kan ta.
Jag har en tjänst att be om: Om hon är förvandlad, se till att hon dör smärtfritt.
- Var snäll mot henne. - Nej! Så kan vi inte göra!
- Hon förvandlas inte! Det är din dotter! - Lyssna på mig, Alan!
Det är inte lätt att be honom om det, men det måste göras!
Jag är ledsen. Har du förstått?
- Jag förstår, men tio miljoner räcker inte. - Hur vågar du!?
Sluta! Skjut inte!
Jag dubblar priset! Jag betalar tjugo miljoner-
-bara för att föra henne hit på ett eller annat sätt.
Har du sett ett ekipage med fyra hästar åka förbi här?
- Släpp mig! - Du ljuger...
Fan! Vi har sällskap...
...stort sällskap!
Se upp!
- Herregud! Mår alla bra? - Ja!
Kan ni tro det här? Det är fullt av dem!
Han måste redan ha varit här. Kom igen!
Redo eller ej, här kommer de! Det är zombie-dags...
- Kom och ta för er, zombies! - Tack och lov för det!
- Är du där, Leila? - Det dröjer inte länge, Grove. Stanna här.
Laddat och klart!
Inte så snabbt, pysen!
Eld...Fick dig!
Vila i frid.
Hör du det?
- Låter som en häst. - Det rör sig uppför.
Låt mig försöka.
Precis...precis just...
Precis där!
Fullkomligt underbart! Jag applåderar dig, främling!
Vad du gör här! Spelar vi samma spel borde vi vara vänner.
- Säg mig ditt namn. Jag är Borgoff Markus. - D.
- Så det är dhampirjägaren jag hört talas om. - Vakna, Borgoff! Han är ingen vän.
- Vad håller vi på med? Vi hjälpte honom! - Han har rätt. Jag håller med.
Vi hjälpte honom och han får pengarna. Vore det inte för oss-
-skulle han vara död! Vi gör jobbet och han får belöningen!
- Oroa er inte. Vi gjorde honom en tjänst. - En tjänst vi inte har råd med!
Vill ni höra om ugglan och ekorren? Ekorren jobbar hela sommaren och lagrar-
-saker inför vintern. Nötter, frön... Han arbetar hårt.
Innan den första snön kommer går han ut för en sista titt.
Plötsligt hugger en uggla tag i honom och flyger iväg.
"Vilken skam..." säger ekorren. "Var ska all den goda maten ta vägen?"
- Den var bra. - Skrattretande.
Fattar ni!? Den dumma ekorren bara... Leila? Varför så bråttom?
Vad är det med henne?
Du är utmanövrerad, fyra-mot-en. Spela roll!
De har ett försprång men när solen stiger kommer värmen att sakta ner dem.
På tal om sol och hetta, jag behöver inte påminna dig om dina mottagligheter.
- Värmeslag? Senast du ignorerade det... - Oroa dig inte!
Jag hatar när du säger så! Vad är det där? Spår? Låt mig få titta.
Det här är definitivt deras spår. Jag skulle gissa att de är sex timmar gamla.
Jag kvävs...Vad var det där?
- Konstigt! Jag tyckte jag hörde något. - Tyst!
Det är troligtvis sandrockor.
Kära nån! Sandrockor i flertal! De är smutsiga djur!
Det är bäst att vi vänder om. Synd...vi kunde ha...
Gå tillbaka! Du är tokig! Snälla, vi går tillbaka!
Det där var bra. Vi överlevde.
Har du någonsin hört uttrycket "alltför nära ögat"? Det där var väldigt nära.
Vad är det? En vilostuga? Jag trodde inte folk hade sådana längre.
Han måste vara där inne. Det smälter in bra...
Bra! Nu är vi här.
- Jag kan se honom. - Hur många är det?
- Två...tror jag. En man och en kvinna. - Håll utkik efter utgången.
En dörr? Ingenting där borta.
Är du säker på att det finns en dörr?
Inte där...
Vad var det!?
Hon är helt galen!
- Dörren! - Du är dödens!
- Jag är här för den unga flickan. - Jag skulle inte räkna med det, dhampir.
Ta sig an en vampyr mitt i natten gör bara en idiot eller dåre. Vad är du?
Hon är här av egen vilja, dhampir. Såvida du inte är en man som tar en kvinna-
-mot sin vilja för pengarna, som jag tror är mycket, föreslår jag-
-att du räddar dig själv och lämnar oss att resa i lugn och ro.
Jag skulle göra det om jag kunde tro på dig, Meier.
Du är dock inte så trovärdig under omständigheterna. Du kidnappade henne.
Meier!
Akta min näsa! Vad hände? Vad har jag missat?
Hon ropade hans namn. Det han sa kanske är sant.
Hon vet inte vad hon gör eller vem han är. Hon vet inte vad han är kapabel till.
Hon blöder ganska kraftigt. Hon klarar sig inte länge till.
Det vore synd att låta allt blod gå till spillo. Erkänn att du är frestad!
Mor...
Jag skojade ju bara. Nu går vi! Vi har jobb att göra. Tänk på pengarna.
- Vad gjorde du med mig? - Jag lindade ditt sår-
-och stoppade blödningen. Det är allt. - Jag förstår...
Du tror att du kan riva av kläderna från allt du möter. Är det inte så, dhampir!?
- Du borde åka hem och vila din röst. - Tror du att du är min mamma?
Du ropade efter din mor förut. Jag tänkte att du kunde behöva henne.
Jag ser henne.
När den sista vampyren är utrotad, vem ska då sörja vår levnad?
Kommer hon? Kommer någon?
Kan någon förstå denna smärta, denna ensamhet?
Jag sa ju det! "Låt henne vara". "Hon blir problem". Du gick på det och hjälpte dem.
- Jag hoppas att det är rätt väg. - Tro mig. Jag vet hur vampyrer tänker.
De flyr till Barbarois när de är hotade. De är så förutsebara.
Jag hatar det stället. Det är fullt monster och konstiga saker.
Gör det mycket ont, Leila?
- Din skada. Gör det ont? - Det är ingen fara, jag...
Du borde ligga ner, Grove. Du är trött och behöver sova. Bry dig inte om mig.
Leila? Vem tog hand om såret? Var det han?
Du kan berätta för mig. Det var dhampirjägaren, eller hur?
Jag varnar dig, Leila. Han är bekymrad, han är mot oss.
Jag vet inte varför han gjorde det... Var snäll och säg det inte till någon.
- Varför stannade han? - Det får vi ta reda på.
Nolt och Kyle kommer med mig. Leila stannar här med Grove.
- Då så. Är alla redo? - Alltid!
Se efter vad som försigår där inne, Nolt. Det kan vara en fälla.
- Vi täcker dig. - Mitt nöje, mina herrar.
- Det är bara ett skynke. - Vad fan!
Den jäveln! Otroligt! - Leila! Se upp!
Ni vågar alltså stiga in i Barbarois.
Jag antar att det är övermod och inte dårskap som fört er hit.
Eller är det okunnighet? Ni kan er sak, men ni är inget problem för barbaroierna.
Fem tusen år av isolering har gjort oss oövervinneliga.
Vad fan är det som händer?
- Skuggan...Se upp för skuggan. - Vad pratar du om? Vad menar du?
Nolt...?
Nolt! Vad fan hände med dig?
- Han är död! - Nej, det är han inte!
Kom igen, Nolt! Ta dig ur det! Jag behöver dig!
Vi närmar oss. Det där är Barbarois väderkvarnar. Jag vill att vi vänder om.
- Det måste finnas en annan väg. - Det finns det inte.
Jag är jägaren D. Jag har ärenden hos barbaroierna.
Åh, nej...!
Jag ser att du klivit av. Du har respekt för de äldre, hänsynsfullt av dig.
Jag vill att ni slutar beskydda Meier Link.
Du får mig att skratta. Du är en humoristisk ung man och vacker också må jag säga.
Blir du generad när en gammal man som jag beundrar dig? Du tar mig för en dåre.
Någon betalade mig hundra miljoner dollar för att skydda Meier Link.
- Kan du slå det? - Du förhandlar hårt. Men tänk om jag kan?
Du underhåller mig verkligen, herr främling.
Jag antar att du känner till vårt rykte? Barbaroier tjänar endast nattens folk.
Efter fem tusen år tror jag inte att vi kommer att göra några förändringar.
Men om vi skulle göra det så skulle det vara för dig.
Jag har sett många dhampirer, men någon som dig har jag aldrig träffat.
Därför är det så synd att du måste dö. Jag kan inte låta dig gå levande härifrån.
Jag är rädd att du måste dö. Jag är hemskt ledsen.
Barbaroier är stora krigare, likt dig själv. Dödar några av oss kommer vi ändå att segra.
Jag har svurit att skydda ekipaget. Bered dig att dö!
Dåre. Vad gör han därinne? - Är vi klara snart, Borgoff?
Grove...Vi har inget val. Vi måste ha din hjälp nu. Klarar du av det?
Injicera det. Jag väntar.
Gör ingenting onödigt. Jag vill ha dig tillbaka.
Jag har egentligen ingenting emot barbaroierna.
Det är synd att jag måste döda så många.
Jag beundrar förvisso er lojalitet och tillgivenhet till er plikt.
Jag förvånas över rättvisan i att låta en slåss mot så många. Men om ni vill det...
- Jag förstår. Bra argument, intressant. - Gamle man! Jag tycker han har rätt.
Låt oss underhålla vår gäst. Såvida han inte tycker att det är orättvist, tre mot en.
Det räcker! Du gör narr av oss med dina löjliga imitationer, Benge.
Du ska inte få distrahera oss från att skydda ekipaget. Vi gör det på mitt sätt!
Vad fasen är det där!?
Kör hårt, Grove! Döda dem! Döda dem allihop!
Kom igen, Grove. Håll ut.
Få ut ekipaget! Omedelbart!
Jag älskar att ta emot smällar. Jag väntar på dig!
Jag måste säga att jag beundrar den unge jägarens energi-
-även om han inte har en chans mot Benge och de andra.
Det är ändå synd att jag missar föreställningen. Sådant är livet.
Vakna, D! Vad är det för fel på dig?
"Det är orättvist". Jag ska visa vad som är orättvist. Stanna där tills du ruttnar!
Sopor!
- Stanna. Jag ber er. - Hälsa hem.
- Såg du var tjejen tog vägen, Kyle? - Hon kanske fastnade i hjulen.
- Snyggt, Caroline. Ohyfsat men effektivt. - De är dina.
- Det där jävla monstret...Är alla oskadda? - Ja. Kyle är utanför. Han satt på taket.
- Var fan är du, Kyle? - Här nere.
- Är du oskadd? - Tyst! De är fortfarande i närheten.
Nej...
- Vilken idiot! - Vilken företeelse det här är för mig.
Kom ut så jag kan avsluta jobbet! Din tid är ute!
Kom igen, fegis! Du ska få betala för smärtan du förorsakade min broder.
D! Är du vaken?
Jag behöver din hjälp för att sluka den här förtrollningen.
Du är en slavdrivare. Visste du det?
Kom ihåg att se efter skuggan.
- Försök vara stilla... - Lättare sagt än gjort.
...och håll munnen stängd.
Det var nära ögat.
Vagnen är full av hål. Bränslet är slut. Vi kan inte köra omkring så här.
Vad ska vi göra?
Vad ska vi göra!? Har du någon idé, Borgoff!?
- Hur är det med Grove? - Inte så bra. Borgoff! Vad tänker du på?
Ingenting särskilt. Jag tänker bara på ekipaget.
- Jag undrar vart det kan vara. - Det vet ingen vid det här laget.
Om jag ska säga vad jag tror så seglar de antingen iväg från Nebral-
-eller gömmer sig i bergen i Lebrija. - Jag hoppas verkligen det.
I alla fall måste vi få tag på bränsle, och Garrucha är inte så långt härifrån.
Du och Leila går, Kyle. Jag stannar här och sköter reparationen.
Om du söker vägen till stjärnorna, kom till mig.
Jag ber av hela mitt hjärta att du ska anlända tryggt.
Vägen till stjärnorna...
Jag vet inte hur det är med dig, men jag saknar hästen. Vad var det den hette?
Så du behandlar mig med tystnad? Jag har två ord till dig: värme-slag.
Jag vet att jag är en parasit men jag har alltid varit en hjälpsam sådan.
Du bryr dig kanske inte om att du dör, men att stekas levande är inget för mig.
Vad är ljudet av en hand som gapar...?
- Hur mycket? - Behåll era pengar.
Då går vi.
Leila? Jag förstår. Det är honom, eller hur?
Börja gå utan mig, Kyle. Det är något jag måste ta itu med.
- Backa undan! - Har jag sagt att du klär i den dressen?
- Nej, berätta. - Det gjorde jag. Håll ögonen öppna.
Jag vill ha en öl.
Jag har beundrat ditt vapen.
Oroa dig inte. Jag har inga planer på att använda det inom kort.
Det är bra för jag har inga planer på att låta dig ha kvar det. Ge hit det!
Hörde du mig, flicka lilla?
- Tackar. - För dig, sheriffen.
- Jag skulle köpa dig ett glas men... - Tack, men nej, tack.
Du måste vara oerhört upptagen med den där dhampirjägaren i stan.
Vilken dhampirjägare?
Jag skulle vilja köpa den där hästen.
Tre hundra tusen dollar. Gillar du inte priset kan du gå någon annanstans.
Stå still! Visa händerna så jag kan se dem. Nu!
Han betalade mycket för hästen, sheriffen.
- Vad gör du!? - Ta din pengar och ge dig av.
Vi vill inte ha dig här. Vi säljer inget till dhampirer i den här stan. Förstår du?
Förstår du mig, dhampir?
- Du förstår mig. - Vänta lite! Det där är min häst.
Jag säljer den till vem jag vill om de kan matcha priset.
Du kan inte göra så. Vi har lagar mot det. Bra lagar av en bra anledning.
- Vilka lagar? - Spela inte tuff, Poke.
- Du vet att dhampirer inte är tillåtna. - Just det, inte tillåtna...
Jag kommer ihåg det sedan både vampyrer och dhampirer fanns här.
- Och därför har vi lagen! - Lyssna på mig! Du var inte ens född då.
Gör dig själv en tjänst och lyssna till berättelsen.
Jag ska berätta om den gången då tio barn kidnappades.
- Jag har hört talas om det. - Kidnapparna visade sig vara vampyrer-
-så invånarna valde att anlita en vampyrjägare. De ville ha den bästa.
När jägaren kom var han en stark och tystlåten man.
Han gjorde också jobbet: att föra barnen tillbaka till sina föräldrars hem.
Det var inte lätt. Han dödade många vampyrer innan jobbet var klart.
När det var över, då barnen var tillbaka, attackerade de honom.
De sa att han var till hälften vampyr själv, en dhampir, så de straffade honom.
Man kan inte klandra dem för att de gjorde det.
Man kan inte lita på dem, så lätt är det. Det har du rätt i, Poke.
Han gjorde jobbet. - Jag antar att jag måste ta saken i egna händer.
- Låt honom gå! - Vad är det där?
Vad ser det ut som, idiot? Släpp vapnen!
- Du vet inte vad du gör, Poke. - Jag vet precis vad jag gör.
Det vet du inte alls! Släpp vapnet, gamla dåre!
Jag är hellre en gammal dåre än det du är, sheriffen.
Skjut inte.
Jag tvekar inte att använda vapnet. Jag kanske till och med gillar det.
- Sätt dig på hästen, främling. - Tack.
Det är mest passande om jag tackar dig. Det är det minsta jag kan göra.
Jag kanske bara är en gammal dåre nu, men jag glömmer aldrig ditt ansikte.
Och jag glömmer aldrig vad du gjorde för mig. Just det! Jag var ett av barnen.
Jag har alltid känt mig skamsen över det. Sättet du behandlades på.
Och ingen stoppade dig, ingen tackade dig. Istället körde de ut dig ur vår stad.
Då är det sant det de säger om er dhampirer...
Ni åldras inte. Gå nu, jag börjar bli trött.
Var är Benge? Vad är det som tar sådan tid?
Hästarna är utvilade nu. Vi borde åka.
Vad är det, mästare? Kan jag hjälpa er?
Det är fortfarande ljust ute, mästare!
- Va? - Lämna henne ensam, Mashira.
Hon saknar dagsljuset. Låt henne njuta av det.
Jag är D, jägaren.
Din far skickade mig. Var inte rädd, jag ska inte skada dig.
Du vistas i solljuset, så du har inte förvandlats. Varför stannar du hos honom?
I går kväll ropade du hans namn. Varför ropade du på honom?
Jag antar att min far inte sagt att jag älskar Meier.
Du vet inte vem han är. Du kan inte älska honom.
Men det gör jag. Om du bara visste hur snäll han varit mot mig.
Jag älskar honom.
Snälla tro mig. Ingen annan gör det.
Du förstår inte.
Han är vad han är, Charlotte. Du kan inte ändra på honom.
Han tar dig så småningom, och när det händer måste jag döda dig.
Gör det. Jag dör hellre än åker iväg någonstans utan honom.
Ta inte tillbaka mig dit. Jag menar det. Jag kan inte leva utan Meier.
Vad sött.
Hon älskar en vampyr. Så fruktansvärt sött.
Idiot!
- Dumma flicka! Res dig, vi ska iväg. - Lämna mig i fred.
Du gör som jag säger. Har du någon aning om hur många som dött-
-på grund av din älskade Meier, vampyren du vill beskydda?
Slödder!
Dåre! - Och du stannar där du är, min vän.
Ledsen, men jag delar ogärna med mig av mina vinster.
Du förstår, eller hur? Det är affärer.
Ovanför dig.
Du dödar mig.
För mycket sol!
Jag varnade dig för hettan, men du lyssnar ju inte!
Du överlever inte om du inte gräver ett hål. Du måste begrava dig själv.
Skynda dig!
Är du där, Leila? Hör du mig?
- Ja, jag hör dig. - Tack, gode gud. Var är du?
Jag är nära Lake Chiffon. Härifrån är det norrut som gäller.
Vi kommer ikapp. Vet du vad som hände med dhampirjägaren?
- Nej, jag har inte sett honom. - Okej. Var försiktig, hör av dig.
Vinden har vänt...
Det där rensade min skalle. Nu måste jag göra dig en gentjänst.
Försök inte med något. Jag försöker bara hålla mig torr.
Fanns det någon annanstans att ta vägen skulle jag vara där. Tro mig.
Så fort regnet lugnar sig är jag borta härifrån, från dig.
Jag tror jag vet vad ditt problem är.
- Din familj föll offer för vampyrer. - Du vet inte vad du pratar om.
Du vet ingenting om det.
- Kanske gör jag inte det... - Den här dumma saken stör mig.
Du skiljer dig från de andra, förutom att du är dhampirjägare och allt.
- Hur visste du det där om min mor? - Du sa hennes namn, om du kommer ihåg.
Hon blev kidnappad av vampyrer. Min far följde efter och försökte rädda henne-
-så de dödade honom.
Efter ett tag kom min mor tillbaka. Fast hon var inte min mor längre...
Hon var förvandlad.
Byborna stenade henne medan jag såg på. Efter det begav jag mig hemifrån.
Jag träffade Markusbröderna och gick med dem. Jag vill bli en jägare för att hämnas.
Hemska saker har hänt sedan dess. Förstörda liv, familjen ödelagd, hoppet krossat.
Varje gång känns det som om att vampyrerna är de skyldiga.
Jag förstår varför du gjorde det, men en jägares liv är inget liv.
Det är det enda jag duger till nu, och det verkar vara det enda liv du känner till.
Jag föreslår att vi gör en överenskommelse. Eftersom vi båda lever som vi gör-
-får den som dör först blommor av den andra på begravningen.
Vad sorgligt. Det är regnet. Det gör mig sentimental.
Jag vet inte varför jag bryr mig om det, jag älskar helt enkelt blommor.
Jag tror inte jag kommer att få några. Jag är ändå ensam i slutändan.
Vi har mycket gemensamt. Vi är båda jägare och vi är båda ensamma.
Jag bara fånar mig. Det spelar ingen roll.
Jag gör det.
Jag ger dig blommor om jag överlever det här, men jag förväntar mig inte det.
Sluta. Jag menade inte vad jag sa.
Jag förstår heller inte varför du fortsätter att göra det här.
För att jag är en dhampir. Jag får inte ha ett liv, till skillnad från dig.
Med tanke på hällregnet igår så kan de inte vara så långt härifrån.
Vi är kvitt nu, dhampir. Förstår du?
Jag har en väldigt dålig känsla gällande det här.
- Vadå då? - Jag räknade äntligen ut det, Borgoff.
Du har säkert rätt, om du tänker att de är på väg mot slottet.
Just det, Chaythes slott. Vad tänker du med!? Att gå in där är självmord!
- Det vore helt galet! - Är du rädd för lite galenskap?
Sedan när blev vi förnuftiga? Vi måste bara ta oss till slottet innan dem.
Det är en bro längre fram. Där genskjuter vi ekipaget.
Jag kommer ihåg det tricket sedan vi lurade de där vampyrerna.
Det fungerade den gången och det kanske fungerar den här gången också.
- Hör du mig, Leila? - Det är jag. Jag hör dig.
- Vad händer? - Jag är på väg.
Rör dig inte.
Jag varnar dig. Gör något och du sprängs i småbitar.
Vill du testa? Jag trodde väl inte det.
Vi vill bara ha flickan.
Hallå där.
Hon är fortfarande mänsklig. Kom ut därifrån.
Hon vill inte komma, Borgoff!
Vi gör dig en tjänst.
Kom igen!
Jag sa åt dig att komma ut därifrån!
- Låt det bli en läxa, fega barbaroi. - Titta, Borgoff!
Vad? Vad i...
Är killen tokig? Vet han inte att han inte kan vistas ute i solljuset?
- Jag tänker inte låta er ta henne! - Jaså?
Tack så mycket! Du gör vårt jobb enklare.
Är det varmt nog? Du förtjänar det!
Här borta, snygging!
Se hur han brinner...
- Nej! - Vad fan vill du?
Bra jobbat, idiot!
Se på honom! - Varför släppte du henne!?
Jag älskar dig.
Jag fortsätter inte utan dig.
Vad i...!?
Vi borde låta henne dö, Borgoff.
Sedan kan vi döda honom. Vad tycker du om det?
- Vi får pengarna även om hon är död. - Du har rätt.
Sluta!
Jag spränger dig i småbitar!
Vafan...!?
Du ska inte oroa dig över såren.
De läker. Sedan åker vi till Nattens stad bland avlägsna stjärnor.
När vi är där kan vi vara ensamma och fria att älska varandra.
Det är sant, tro mig. Vi är snart där.
Vi är ensamma nu. Vi är de enda som finns kvar, Borgoff. Vi borde ge upp.
Om vi kommer in i slottet kommer ingen av oss ut levande.
Vi kan inte ge upp nu! Vi är skyldiga Kyle och Nolt att fortsätta.
- Lyssna, Borgoff... - Håll käften! Jag vill inte höra.
- Vad tror du, Leila? - De är rädda för oss, Grove.
De är rädda eftersom att de känner till vårt rykte. Vi ger aldrig upp.
Och det kan vi aldrig. Ger vi upp nu kan vi lika gärna lägga ner verksamheten-
-och det kan jag inte, det vill jag inte förrän varenda en av dem är borta.
Hör du, mästare?
- Han kommer. - Slottet är nära. Jag stannar här.
Vi närmar oss Chaythes slott. Snart kan vi se det.
Carmila, den blodiga drottningens hem.
Har du hört om henne? I fem tusen år varade hennes-
-terrorvälde, men sedan tog det slut.
Din far, vampyrkungen, blev arg. Hennes fåfänga gjorde honom otålig.
Förolämpad av hennes blodtörst, hennes frosseri...
Han blev så trött på det att han dödade henne medan hon sov-
-genom att spetsa henne på ett svärd, vilket blev hennes slut...
...förutom att hon och hennes demoner nu hemsöker slottet. Men du bryr dig väl inte?
Jag vet nog vad som verkligen besvärar dig. Vad som verkligen besvärar dig.
Tanken på att de där turturduvorna föder en till dhampir. Visst är det så?
Jag känner dig. Jag vet hur du tänker och jag vet hur du känner.
Jag känner till alla dina drag, du kan inte...
Jag är glad att vi till sist träffades, D. Du är en värdig motståndare.
Vem anlitade barbaroierna? Vem arbetar du för?
Carmila anlitade oss. Som barbaroi har jag uppfyllt mitt syfte. Nu kan jag dö i frid.
Jag förstår genom ditt brev att du haft det svårt för tillfället.
Jag tror jag kan förstå hur det känns.
Kärlek är inte bara för människor. Vampyrer är också väldigt känsliga.
- Jag hoppas jag kan vara till hjälp. - Vi är väldigt tacksamma, Carmila.
Ni måste vara utmattade. Ni kanske ska vila först.
Jag antar att den unga flickan vill fräscha till sig.
Ni har antagligen hört rykten om mig. Jag kan intyga att de beror på avundsjuka.
Jag är inte som den "blodiga Carmila" man avbildar. Skåda!
Där är det. Det är skeppet.
Det tar dig till Nattens stad, där ni äntligen kan leva fridfullt.
Där kan ni vara lyckliga.
Det fanns en tid för längesedan då varje slott hade ett sådant skepp-
-och himlen var fylld av deras blinkande ljus.
Det var dagarna då vampyrerna florerade och en kärlek som er var inte så omöjlig.
Så annorlunda från idag...
Vårt antal krymper, vi är jagade och ensamma, hjälplöst missförstådda.
Men ni två verkar ha övervunnit oddsen. Jag är väldigt glad för er skull.
Skeppet har inte används på år. Jag vet inte om det flyger stadigt-
-men jag är säker på att det är en risk ni är villiga att ta.
- Vi är väldigt tacksamma. - Jag önskar att jag kunde följa med.
Du ser så vacker ut.
Varför slutar du? Jag vill vara en del av dig, Meier.
- Varför inte? - Du vet inte hur det är, Charlotte.
Att ständigt leva i evigt mörker.
Att ständigt törsta efter blod oavsett om du bara menar väl.
- Jag kan inte låta dig leva så. - Du är så självisk.
Mitt samvete bär en tung börda.
Byborna, prisjägarna, min familj... De sörjer mig fortfarande.
Det var inte dina handlingar, Charlotte. Det var enbart mitt fel.
Då är det bådas fel eftersom vi inte längre kan känna glädje.
Jag ville att du skulle vara lycklig, så jag övergav min far och min bror.
Vår smärta föregås av deras smärta. Det går bara runt och runt...
Vi har bara varandra nu. Jag vill vara nära dig. Utan det har vi ingenting...
Den smärta och det lidande jag förorsakat betyder ingenting nu! Du är allt för mig.
Vi kan tala mer om det under vår resa till stjärnorna, om det går bra för dig?
Jag har några ouppklarade affärer jag måste ta hand om.
Lämna inte det här rummet.
D!
Lyssna, Meier. Kvinnan säger att hon vill hem.
Jag kan inte tro det...
Charlotte...
Jag vet inte. Något med det här känns inte rätt.
Givetvis behöver du inte lita på mig. Du kan bedöma själv.
Nu drar vi!
Gå inte, Leila!
- Går du in där kommer du inte tillbaka. - Nog kommer jag tillbaka.
- Se efter på övervåningen, Leila. - Uppfattat!
Fin hatt...
Jag vet att du hatar mig, D. Snälla, försök att förstå...
Jag älskade din far. Vad hade jag för val...?
Nolt, Kyle!
Jag kan inte tro det! Ni är en syn för gudarna!
Vad gör du? Res på dig!
Varför lyssnar du inte!? Jag sa åt dig att resa dig!
Ge dig iväg! Jag vill vara ensam!
Försvinn!
Kan du förlåta mig, D?
Jag vet att det varit ensamt för dig. Jag var också ensam...tills du kom.
Lyssnar du? D?
Det är lugnt. Det är okej att gråta. Jag vet hur det känns.
- Det var inte ditt fel. - Jo, det var det!
Släpp mig!
Vänta...!
Det är bara en illusion. Carmila lurar oss.
Utmärkt! Jag har inte haft så här kul på århundraden! Ni har inget emot det, va?
Det gör det hela mer intressant. Ni klarar er väldigt bra.
Kvinnan...Var har du gömt henne?
- Vad gör du, Borgoff!? - Älskar du dhampiren, Leila?
Är du tokig? Vad är det för fel med dig?
Borgoff!
Släpp ditt vapen, dhampir.
- Släpp det! - Hon fick dig, eller hur?
Jag dödar henne! Jag varnar dig, kom inte närmre.
Det är nog! Nu ska du dö!
Grove! Nej!
Hon kommer! Carmila!
Carmilas ande!
Dhampirjägare! Din mor var människa-
-men din far var vampyr och du har förrått hans uråldriga ätt.
Du har anslutit med människorna emot oss.
Vårt slag är snart utrotat och du medverkar i deras död.
Du har förföljt och dödat dina egna förfäder, dhampir.
Du borde skämmas!
Ditt mänskliga jag är din svaghet. Människor är inget annat än boskap.
Vi när oss på dem såsom de när sig på djur. Detta är naturens lag!
Din tid är på väg att ta slut. Ditt slag måste utrotas.
Du får inte överleva, du måste dö. Det är naturens lag!
Väldigt starka ord för en dhampir.
- Men du verkar glömma: Våra andar är eviga. - Nej, Carmila. Ingenting varar för evigt.
Jag förstår...
Jag borde vetat bättre än att tala förstånd med din ras, dhampirjägare.
Jag antar att mitt enda alternativ är att använda våld!
Det här kan inte vara sant!
Är du vampyrkungens son? Vem är du, dhampir?
Sådan kraft...!
Kom tillbaka, Charlotte! Jag behöver dig!
- Är det du, älskling? - Ja, det är jag, Meier.
- Jag är så glad. Vi är äntligen tillsammans. - Äntligen tillsammans...
Du gjorde mig lycklig, Meier. Du lät mig drömma...
Du lät mig drömma om vår underbara resa till stjärnorna.
- Vår vackra, underbara dröm. - Det är ingen dröm.
Vi ska åka till stjärnorna, Charlotte. Min kära...
Du och jag ska iväg härifrån. Vi ska flyga tillsammans till-
-Nattens stad där vi är fria från allt detta.
- Där du kan vila och äntligen finna frid. - Ja, frihet...tillslut.
Min dyrbara kärlek.
Låt oss gå härifrån.
Stanna där, Meier.
Jag tar henne tillbaka till hennes familj som älskade henne.
Hon visste att jag älskade henne över allt annat. Du förstår inte.
- Du har aldrig älskat en människa. - Jag har aldrig dödat en heller.
Du kämpar för att stå emot vår natur, men det håller inte för alltid.
- Längtan efter deras blod är starkare. - Kommer den dagen jagar en annan mig.
Det är så det ligger till.
Vilket sorgligt slöseri.
Nog med mördande. Nog med elände och död.
Jag har fått nog.
Jag har fått nog!
Varför missade du...mitt hjärta?
Hon är död. Ringen är allt jag behöver. Jag tar den till hennes far som bevis.
Skulle du kunna ge mig skjuts till nästa stad? Jag skulle uppskatta det.
Belöningen vore rimligtvis min. Men jag är generös...
Jag låter dig behålla den för den här gången.
Vart för han henne?
- Iväg härifrån. - Iväg...
Kom igen, flyg!
Ni kan klara det. Kom igen!
Flyg iväg.
Kära församling. Vi har samlats vid denna viloplats för att ta farväl av vår syster.
I dina blida armar lovordar vi hennes älskvärda ande.
Ta henne till dig, och skänk henne säker tillflykt.
Om hon så kämpade i livet känner hon nu till din välsignade frid.
Allt du ifrågasätter kommer finna svar.
All kärlek kommer finna belåtenhet, glädje och evig fred.
Nu ser vi som genom ett glas, mörkt, men sedan ser vi klart, ansikte mot ansikte.
Herrn! Vänta!
Ursäkta mig, herrn. Jag undrar bara om ni kände min farmor, Leila?
Ja, det är du, eller hur?
Min farmor berättade om dig. Jag skulle känna mig hedrad-
-om du vill följa med till vårt hus. Min far skulle bli så glad. Snälla?
- Jag uppskattar din vänlighet. - Kom igen! Vi bor inte så långt bort.
Jag kom bara för att hålla ett löfte till en gammal vän.
Hon var rädd att ingen skulle sörja hennes död. Jag är glad att hon hade fel.
Jag antar att jag förstår.
I alla fall, tack för att du kom, herrn.
Hej då!
Det var väl trevligt. Du är inte så dum trots allt...
...du klär dig bara dåligt.
Upplagd Av: Star-Basse Översatt av: McChrill www.undertexter.se